Svaki snimak vesti je narativ, a to znači, priča.
I to je pretpostavka teorije naracije, da svaka priča ima nekoga ko je priča,
i da svaka priča ima određeni ugao iz kog se pripoveda ili priča.
Ovaj poseban ugao se zove perspektiva ili tačka gledišta.
Kritički čitati medijske poruke znači biti svestan, misliti, naročito kritički misliti,
o ovom uglu iz kojeg se priča prѝča.
Na primer, medijski snimci mogu biti ispričani od strane pripovedača,
to je, recimo, glas naratora koji priča priču ili prenosi vesti.
A ovo je, verovatno, reporter koji čita vesti,
ili iza reporter koji je zapravo napisao vest.
Nju može da ispriča i svedok ili neko ko priča priču svojim glasom.
I najčešće, snimci uključuju kako naraciju čitaoca vesti,
tako i izjave raznih zvaničnika, ljudi na terenu, svedoka, žrtava itd.
I obično se veruje da, ako priča uključuje, sadrži više prenosioca ili glasova,
objektivnija je.
Međutim, vredi se podsetiti da u teoriji naracije ne postoji apsolutna objektivnost
svaki izjava uključuje nečiju posebnu, subjektivnu poziciju,
i svako kazivanje je napravljeno iz određenog stanovišta, bez obzira da li je
ovo stanovište otvoreno izraženo ili prikriveno na neki način.
Dakle, na neki način, pre i nego što se uopšte zapitamo koja priča je istinitija od druge,
trebalo bi da postanemo svesni ovih različitih strategija koje mediji koriste da bi bili ubedljiviji.
Hajde da to ilustrujemo gledanjem nekoliko različitih snimaka sirijske krize.
Sirijska kriza je pogodan primer za diskusiju o ulozi medija
pošto trenutno uključuje nekoliko domaćih i međunarodnih igrača.
Samo da podsetim na početak, 2011. neredi protiv predsednika Asada
su počeli u Siriji kao deo takozvanog arapskog proleća, koje pogađa mnoge države arapskog sveta,
što je i dovelo do pravog građanskog rata između Asadove vlade i sirijske vojske
protiv pobunjenika, koji u osnovi žele da on bude svrgnut.
U poslednje dve godine uključili su se radikalni islamisti i stekli kontrolu nad velikim delom teritorije.
Pored toga, postoji značajna kurdska manjina i druge etničke grupe u Siriji.
Dakle, dok se neki bore protiv vladinih snaga, drugi se bore uglavnom protiv ISIS-a ili radikalnih islamista,
dok se čini da je sam ISIS neprijateljski nastrojen prema svim uključenim stranama.
Međunarodno vojno učešće uključuje anti-ISIL, ali i anti-vladine vazdušne udare
i snabdevanje oružjem od strane SAD, Francuske, Britanije i Turske,
a od 2015. Rusija je takođe pokrenula vazdušne udare kako bi pobedila ISIL,
međutim oni podržavaju Asada i njegovu vladu.
Dakle, to je veoma komplikovana situacija, koji potpuno prkosi crno-belom opisu
i podeli na dobre i loše momke.
Sve strane se, kako izgleda, bore za vlast i njihove posebne interese,
sa manjinskim etničkim grupama u Siriji koje su u verovatno najvećem riziku
te samim tim imaju egzistencijalne pre nego imperijalne motive u sukobu.
Pa da vidimo kako su različiti mediji prikazali situaciju u Siriji.
Prvi klip je domaća produkcija jedne obične sirijske devojke.
U ovom prvom klipu vidimo nešto šta izgleda kao obična Sirijka koja se obraća zapadnoj publici.
Njena kritika je usmerena na zapadne sile i njihovo učešće u krizi.
Njene tvrdnje su u osnovi takve da Zapad igra licemernu ulogu u sirijskoj krizi - ukratko,
dok su zapadni mediji navodno imali razumevanje za patnje sirijskih izbeglica,
previđajući činjenicu da je upravo bombardovanje Sirije koje sprovode zapadne države
ono što izaziva krizu, sva ubistva i izbeglice koje beže iz zemlje.
Sigurno je da su uloga i krajnji motivi SAD,
NATO i Zapada za svoju umešanost u Siriji upitni.
Međunarodne intervencije svakako nisu izazvane samo etičkim pitanjima,
već i ekonomskim i strateškim interesima velikih sila.
Međutim, kada se suočimo sa ovim dirljivim slikama ljudske patnje,
lako je prevideti skrivene namere ove takozvane „obične sirijske devojke“.
Naime, njena antizapadna perspektiva obeležena je implicitnom,
a rekao bih i prilično eksplicitnom, podrškom sirijskoj vladi i njenom predsedniku Bašar el Asadu.
Prema njenim rečima, samo vlada i sirijska vojska mogu da se bore protiv ISIL-a
i donesu mir Siriji.
I pri kraju ona zahteva da Zapad prekine svoj rat i sankcije protiv Sirije.
Sve ovo stvara utisak da nikada nije bilo problema u Siriji pre uplitanja SAD.
Ali šta je sa narodnim protestima i nemirima protiv Asadove vlade koji su doveli do građanskog rata,
šta je sa njegovom autoritarnom vladavinom i slično...
Ovaj snimak je dobar primer kako, kritikujući jednu stranu u ovoj krizi,
SAD i Zapad u ovom slučaju,
narator prećutno opravdava drugu uključenu stranu, a to je Asadov režim,
i negira njegovu odgovornost za sirijsku krizu.
Pređimo na naš drugi primer, koji se sastoji od nekoliko CNN klipova
od kraja septembra 2015. kada su počeli ruski vazdušni udari u Siriji.
Ono što je CNN radio od samog početka jeste da dovodi u pitanje motive Rusije za uključivanje u sukob.
Prema njihovim izveštajima, Rusija nije tu da se bori protiv ISIL-a već da podrži Asada.
Dokaz je da je prvi vazdušni udar Rusije pogodio antivladine trupe
koje zapravo nisu deo ISIL-a.
Reporter tada ima dopisnika koji je republikanac i koji oštro kritikuje
zvaničnu politiku SAD kao slabu i nedovoljnu.
Snimak se zatim proširuje na Avganistan i pretvara se u prilično jaku kritiku
bliskoistočne politike SAD koju sprovode vladajuće demokrate.
Posebno je upečatljivo dopisnikovo potpuno odbijanje svake mogućnosti saradnje
između SAD i Rusije u borbi protiv ISIL-a.
Ovo izveštavanje deluje profesionalno, podržano je video snimcima,
tačnim podacima i dopisnicima, a takođe obezbeđuje i različite poglede na priču.
Međutim, takvo pokrivanje još uvek pokriva samo deo priče
na primer, dok CNN dovodi u pitanje efikasnost vlade SAD i njene akcije u Siriji,
nikada ne dovodi u pitanje ulogu SAD kao takve.
Dakle, dok jasno vidimo da se pitanje Šta Rusija hoće u Siriji postavlja iznova i iznova,
mi nikada ne vidimo pitanje - ali šta SAD hoće u Siriji?
Zašto su se uopšte umešali?
Dakle, ono što se čini kao normalno i samorazumljivo je kada SAD bombarduju i vrše vazdušne udare,
ali ne kada to radi neko drugi.
Dakle, možete videti da postoji i posebna perspektiva, poseban ugao ovde,
koja nije nužno naklonjen američkoj Vladi, ali je svakako proamerički,
i otvoreno protiv Asada te antiruski a priori, što znači od početka.
Naš treći i poslednji primer - koji sam naslovio "Ko je kreirao ovu poruku",
je takođe vest o ruskim vazdušnim udarima.
Međutim, dok govori o istom događaju kao prethodni CNN klipovi,
tačka gledišta je uveliko drugačija.
Već prvi minut snimka pruža informacije koje zvuče potpuno drugačije:
Ruski vazdušni udari su opisani kao antiteroristički, nakon čega sledi komentar preuzet od ruskog ministra odbrane.
Naravno, ako izvestimo o stavu ruskog visokog zvaničnika znači da podržavamo njegovo gledište.
Dalje, nije precizirano koga su tačno Rusi bombardovali,
oni su jednostavno opisani kao militanti.
Konačno je zaključeno da ovi vazdušni udari omogućavaju vladinim snagama
i sirijskoj vojsci da napreduju na nekoliko frontova, kao da je ovo suštinski pozitivan rezultat.
Lako je videti da je ovo izveštavanje prorusko i provladino.
Za razliku od toga, učešće Amerike je opisano kao tzv. vazdušni udari na ISIL,
dok su ruski opisani kao veoma uspešni.
I, konačno, imamo dopisnika iz Njujorka
koji predstavlja organizaciju pod nazivom „Stop imperijalizmu“.
Sasvim je jasno da imperijalizam koji oni žele da zaustave je američki imperijalizam, a ne ruski.
Ovaj snimak je, dakle, visoke produkcije što je blizu CNN standardima,
ali to je zapravo iranska televizija pod nazivom Pres TV, koja pokazuje da Iranci favorizuju Asada
i rusku stranu u sukobu.
Sve u svemu, čini se da nije mnogo rečeno o običnim ljudima u Siriji,
već da se ulaže više napora da se promoviše određeno gledište i globalni interesi.
Ovi primeri stoga pružaju ilustraciju o implicitnim ili eksplicitnim tačkama gledišta
koje svako kazivanje, pa i vest, sadrži.
Ovo će nam pomoći da bolje razumemo medije, i da treniramo svoju sposobnost da im pristupimo kritički.
Ali šta nam sve ovo govori o prirodi savremenih medija?
Da li svi lažu? Gde je istina?
Istina je komplikovan koncept u ovom kontekstu, i bolje je koristiti ovu vežbu za razumevanje
da svaki narativ ima poentu iz koje se priča
i da čak i stvari koje zvuče objektivno imaju donekle subjektivnu prirodu.
Ovo će nam takođe pomoći da kritički razmišljamo i prepoznamo da li mediji jednostavno promovišu određenu agendu
ili zapravo nudi uravnoteženo i višestruko gledište
i višestruku sliku događaja koje opisuju, kako bi i trebalo da bude.
Naša sledeća tema biće tako suština odgovornog novinarstva
ili, preciznije i lakše,
koje su to stvari koje dobro medijsko izveštavanje treba da sadrži ili uključuje.